tartományt. Figyelmeztette alattvalóit, hogy aki bármi akadályt gördít a hadjárat elé, az halál fia. Egyik bizalmasa ellenezte a hadjáratot, de félt nyíltan szembeszegülni urával. Hajítógépet, golyókat készített, elvitte az udvar hátsó végébe, s fel-alá kószált, amíg a ruháját a harmat átnedvesítette. Ez így ment három reggelen át. – Gyere ide – parancsolta a herceg. – Mit csinálsz, hogy a ruhád csupa nedvesség? – A kert végében azon a nagy fán ül egy kabóca. A kabóca csiripel, issza a hajnali harmatot, s mit sem sejt róla, hogy a háta mögött lapul az ájtatos manó. Az ájtatos manó előrehajol, ugrásra készül, hogy elkapja a kabócát, és nem gyanítja, hogy a háta mögött, az ágon veréb ül. A veréb azt forgatja a fejében, hogy elcsípi az ájtatos manót, és nem gondol rá, hogy mögötte ott vagyok a hajítógéppel. Mindhárom csöppnyi élőlény annyira el van foglalva azzal, hogy megszerezze magának azt, ami közvetlenül előtte van, hogy figyelmen kívül hagyja a háta mögött leselkedő veszélyt. – Jól beszélsz – mondta a herceg, és lemondott a támadás végrehajtásáról.